Vad behagar ni, sir?
Jesus...grät.
Du ska väI inte gå redan?
-Nej... -Vi har så mycket att visa dig.
-Låt bIi! -Dra åt heIvete!
Lidandet...det sköna Iidandet.
-VäIkommen tiIIbaka. -Var är jag?
På Channard-institutet. Det är ett psykiatriskt sjukhus.
Kommer du ihåg? Du och din pojkvän? Lugn, det är ingen fara med honom.
-Ingen dåIig historia han berättade. -Vem fan är du?
FörIåt, jag gIömmer bort att uppföra mig ibIand... Ronson, mordroteIn.
-Jag var vid din fars hus. -Pappa...!
Fan!
Prata med mig! Och inga sagor om demoner den här gången, tack.
Sagor.
-Pappa trodde inte heIIer på sagor. -Va?
Vissa av dem bIir verkIiga, mr Ronson, även de hemska.
FörIåt...men jag förstår inte.
Har ni famiIj, mr Ronson?
Kucich här. Vi hittade ett tiII, men det råkade ut för en Iiten olycka.
Hur som heIst, de enda håIIbara bevisen vi har, förutom Iiken-
-är en madrass. Nån bIev visst iIIa tiIItygad på den. Vad gör vi?
-Det är bevis. Märk och flytta det. -Madrassen... JuIia...
Hjärnan är en Iabyrint, ett pusseI. Medan hjärnans gångar är synIiga-
-är dess vågor viIseIedande, dess destinationer okända-
-dess hemIigheter aIItjämt hemIiga, och om vi är ärIiga-
-så är det Iabyrintens dragningskraft som Iockar oss-
-att ådagaIägga dessa hemIigheter. Vi, som hjärnans utforskare-
-måste offra Iiv och energi för att fortsätta.
Vandra genom outforskade gångarna för att finna den sista Iösningen.
-Vi måste se, vi måste veta... -Dr Channard, den nya patienten-
-är vaken och mycket pIågad. -Gör ni rent efter mig? - KyIe!
Det här faIIet är intressant. En mycket chockad fIicka-
-som bevittnat åtskiIIiga mord, däribIand famiIjemedIemmar.
PoIisen kom hit med henne för fIera timmar sen, men hon var medvetsIös.
-ViIken saga kommer hon med, tro? -Hon Iider nog...
En spekuIativ sjäI är en ovärderIig tiIIgång för analytikern.
-AIIa diagnoser börjar med... -Undersökningar?
Man måste vinna deras tiIIit, dra ur dem sin historia, avIägsna smärtan.
Ta det Iugnt!
De är borta! Vad du än såg så är de borta!
Jag såg det och jag såg honom. Sen fick jag boxen och de kom...
-ViIka kom? -Cenobiterna... Demonerna.
Jag är dr Channard. Min assistent KyIe McCrae. Du måste vara Kirsty.
Ett riktigt äventyr de tror sig ha haft. Jag viII taIa ensam med henne.
Ja, det är ju ert område mer än mitt. - Kirsty...
Dr Channard tar hand om dig nu. Vi kanske kan taIas vid i morgon.
Vänta! Ni måste förstöra madrassen. JuIia dog på den-
-och hon kan komma tiIIbaka som Frank!
Ni måste förstöra madrassen!
Se tiII henne.
Jag kan hjäIpa tösen med ert stöd.
-Jag är KyIe McCrae. Säg KyIe. -PoIisen trodde mig inte.
Kanske inte, men det betyder inte att du inte berättar sanningen.
Jag måste titta tiII en patient, KyIe ger dig nåt att sova på.
Vi taIas vid i morgon.
FörIåt mig.
SorgIigt, va? Sex månader har hon varit här - ingen famiIj, inga besök.
Hon är aIIdeIes ensam. En sköterska döpte henne tiII Tiffany.
-Säger inget...Iägger bara pusseI. -Varför just pusseI?
Vi vet inte, men dr Channard tror att hon försöker få ordning på nåt.
EIIer öppnar dörrar. Nej, det var inget...
-Ta ett par av de här. -Jag är inte gaIen, KyIe.
-De hjäIper inte. -De ska bara hjäIpa dig att...sova.
JAG ÄR I HELVETET HJÄLP MIG
Hur mår vi i dag då? Bättre? Bra...
1 05 år, och han vet fortfarande inte mitt namn.
SnäIIa...ta bort dem!
Kirsty, är aIIt väI?
-Jag fick besök... -Här? Av vem då?
Det var pappa. Han är ensam, och Iider.
-Kirsty, din pappa är död. -Ja, men han är ensam och Iider!
Jag hämtar dr Channard. Ta det Iugnt, han kan säkert hjäIpa dig.
Har han en biIjett tiII HeIvetet?
Assistent Kucich? Har ni taIat med Ronson? Just det, madrassen...
Jag möter er vid sidoingången. Nej, mitt hus.
Hemma hos mig, inte på sjukhuset. Bra. Tack.
Det här... AIIting måste ha pågått heIa tiden.
-Kirsty... -Det som jag känner tiII...
Det som dödade min famiIj... måste ha börjat med farbror Frank.
-Jag är broder Frank. -Det var han och min fars fru.
Det var Frank och JuIia. Jag vet inte när, men...
...de måste ha varit med varandra.
Men det är mer. Det var boxen...
Det var en pusseIbox. Frank måste ha Iöst det. Det fanns en port...
Han viIIe ha ett heIvete, och det fick han...
På nåt sätt... Jag vet inte. Frank kom tiIIbaka tiII Iivet.
JuIia...den apan! Hon tog hem karIar för att göra honom starkare-
-så hon kunde få honom igen.
Kirsty, det är farbror Frank. Du kommer väI ihåg?
-Kom tiII pappa. -Låt mig vara!
Jag gick med på att Ieda dem tiII Frank om de Iät mig vara.
Jag sprang för att varna pappa, men när jag kom fram...
De hade mördat honom! Frank och JuIia...de hade tagit hans hud.
Frank bedrog henne och överIämnade henne tiII Cenobiterna.
Hon dog på madrassen och Cenobiterna kom.
Tror ni mig? Är jag gaIen?
Jag använder inte gärna det ordet, men vi har mycket att diskutera-
-mycket att undersöka...mycket som jag måste göra.
Sjukt.
JävIigt sjukt.
Herregud...
Herregud!
SnäIIa, ta bort dem!
HJÄRNANS LABYRINT
VIRVELNS BARN - pubertetsIänk med psykiska fenomen
ÄR DÖDEN FJÄRDE DIMENSIONEN?
Herregud, han måste ha syssIat med det här i årataI.
Vad håIIer han på med? Vad är det här?
SnäIIa...!
Ta bort dem!
Var snäII och sätt dig.
Ta bort dem!
Ta bort dem...!
HjäIp mig.
Var inte rädd för mig.
Nå?
Jag fryser.
Nå?
Ja...ja. Du ser...
Främmande ut? SurreaIistisk? MardrömsIik?
Nej.
Du ser...
Vin...
Så där...
Nå?
Nu behöver vi bara hud.
Vad är det?
AIIt är sant... KIä på dig, jag måste ta dig härifrån.
-Fan! -Jag hämtar dina kIäder.
Jag är ju Iäkare.
Hon var hemsk! Hon hade ingen hud. Ingen hud...!
JuIia förtjänar inte att komma tiIIbaka. Det är inte rättvist.
Jag behöver boxen.
-Channard har boxar. -Som i min berätteIse? Jag går.
-TiII huset? Är du gaIen? -Inte vet jag, du är ju experten.
-Tänk nu... -Det gör ont när jag tänker.
Jag går nu. Jag tänker hämta pappa!
Vänta två sekunder. Rör dig inte.
-Då går vi. -KyIe, du behöver inte göra det här.
Jag vet.
Kirsty, vi gör ingenting förrän jag har koIIat huset. Vänta här, okej?
FörIåt, men jag fick hindra dig från att gå in - du skuIIe skrika högt.
-Det är så hemskt... -Är det fortfarande kvar?
Jag vet inte.
Hade jag rätt? Är det hemskt?
-Ja, det är hemskt. -Stackars krake...
Kom hit.
Kom tiII mamma.
-Vad heter du? -KyIe.
Jag är JuIia.
KyIe?
Inte nu igen...
Du har en förvånansvärt god smak för karIar. De har inte berättat, va?
De ändrade sagans regIer - jag är inte Iängre den eIaka styvmodern.
Nu är jag den onda drottningen. Se så, gör ett försök, Snövit.
JuIia?
Nu är det min tur.
-Säkert att det är vad du viII? -Jag måste se, jag måste veta.
-Hon har gjort det. -Det har hon verkIigen.
-Det kommer. -Det gör det verkIigen.
Vänta!
Nej, det är inte händer som kaIIar på oss - det är en önskan.
Herregud.
Pappa! Var är du?!
Pappa! Var är du? Säg nåt, jag vet inte var du är! Pappa, jag kommer!
HjäIp min dotter, hjäIp min dotter.
HjäIp min dotter.
Mamma!
Mamma...!
HjäIp mig!
Trodde att vi hade tappat bort dig. Hur kan det skicka tiIIbaka oss?
Vi är ju redan här - och det är även du.
-Jag öppnade inte boxen! -Sist visste du inte var boxen var-
-och ändå stöter vi på varann. -Kirsty, så ivrig att speIa-
-och så motviIIig att erkänna det. -Retas du med oss?
Jag har kommit för att hämta pappa!
-Han är i sitt eget HeIvete, barn. -Jag tror dig inte!
Men det är sant. Han är i sitt eget HeIvete, som du är i ditt!
Vi har inga fIer överraskningar. Men var så god och utforska.
Vi kommer för evigt att känna ditt kött och bIod!
Kom, jag har något som du måste se.
Du måste stänga boxen, Tiffany. Du vet hur pussIet fungerar!
Vi är ensamma här och vi måste hjäIpa varann.
Vi måste hjäIpa varann!
Herre, min Gud...!
Nej, den här är min. Guden som skickade tiIIbaka mig-
-Guden som jag tjänade i denna värId och din-
-köttets, hungerns och önskans Gud. Leviathan, Labyrintens Herre!
HjäIp mig, doktorn. Kan ni hjäIpa min dotter?
Det är ju det här du viIIe se, det här du viIIe veta!
Och här är det...Leviathan.
HjäIp mig!
Varför fick jag komma tiIIbaka, tro?
Det viIIe ha sjäIar - och jag tog med dig.
Du viIIe veta...
...och nu vet du.
Huset...min pappas hus.
Tiffany, jag är Iedsen, men jag måste gå in där.
Jag viII att du väntar på mig, men om jag inte är tiIIbaka snart-
-så ska du ta dig ut och åka hem.
Vad är det, Kirsty? Det är bara farbror Frank.
Fick du inte mitt meddeIande? Din förvirring är så mogen.
-Pappa...! -Kirsty, bIi vuxen nu.
När du är död, så är du jävIigt död!
Var inte stygg, Kirsty. EIIer måste jag straffa dig först?
SkuIIe du giIIa det?
SkuIIe du det?
Var inte blyg, min sköna. Spöken är inte svartsjuka.
Det här är mitt HeIvete - och de är här för att reta mig.
Det var därför jag skickade efter dig, Kirsty.
Okej...gör mig inte iIIa. Jag gör vad som heIst.
HeIIre brinner jag!
Ser man på...
-FamiIjesammankomst? -JuIia.
Jag visste att du skuIIe komma. Du håIIer aIItid dina Iöften.
-Det gör jag. -Jag vet vad jag betyder för dig.
Kom hit...kyss mig. Sen ska vi ha en riktig famiIjesammankomst.
Kom hit...du tiIIhör mig.
ViIken väg?
SIäpp inte taget!
Och tänka sig...jag tvekade.
Du kunde inte håIIa dig fast vid nåt särskiIt Iänge. EIIer hur, Kirsty?
Tiffany, ta tag i min arm!
Tiffany!
Nej, Tiffany! Lita inte på henne!
Pappa, jag är Iedsen. Jag är så Iedsen...!
Vi måste härifrån.
Gode Gud...!
De är så många.
-Doktorn är här. -HeIvete!
-Inga boxar...så synd. -Inga fIer förseningar, Kirsty.
-Det är speIdags. -SpeIdags...!
Inga fIer uppgöreIser! Vi viII bara uppIeva ditt kött och bIod!
Inga uppgöreIser - bara information!
TaIa ut, men om du Iurar oss igen så kommer ditt Iidande-
-att bIi Iegendariskt tiII och med i HeIvetet!
Vad är detta?
-Var det fIer som flydde från oss? -Den här flydde inte - det är du!
-Struntprat! Jag... -Det är du!
Ni har inte aIItid varit så här, ni var mänskIiga.
Kommer ni ihåg er förvirring? Tänk!
-Nu räcker det! -Vänta...
Jag kommer ihåg.
Ni var aIIa människor.
Tiffany!
Kom.
Tiffany!
Jag är din Iäkare, jag är här för att hjäIpa dig.
Bra...en strid.
Jag tar över...den här operationen.
Ni fIickor bIir mina första patienter.
Jag måste tiIIbaka och avsIuta pussIet.
De kom ihåg och bIev bättre.
Tiffany, vad gör du? Vad är det för sak? Vad gör den?
Gode Gud...!
-Jag ska hjäIpa dig nu, mitt barn. -PussIet förstör hennes Iiv.
Kan ni hjäIpa min dotter?
Mamma!
Nej...!
Tiffany, det är ett pusseI, va?
Tiffany!
Hur mår vi i dag då, tös?
Du har heIa Iivet bakom dig nu. Ingen anestetika tiIIhands. Synd.
Mottagningen har öppnat, Tiffany. Hur Iöd dagordningen?
Jo...evisceration!
Jag visste att du skuIIe komma tiIIbaka.
Ditt faII är avsIutat, Tiffany. Tyvärr med dödIig utgång!
Lita på mig.
Kirsty...?
Tiffany, vi måste ut härifrån!
-Vems är den här skiten? -Det är inte vårt probIem.
KoIIa här!
Vad behagar ni, sir?